Трансанальна гемороїдальна деартеріалізація (ТГД) — ефективна малоінвазивна методика лікування хронічного геморою (Perioperaciina Medicina, 2025)
Актуальність. Геморой залишається однією з найпоширеніших патологій прямої кишки, що уражує близько 12 % населення, причому 40 % випадків захворювань прямої кишки припадають саме на нього. В Україні традиційні оперативні втручання домінують, становлячи 97 % випадків лікування, тоді як у США та країнах ЄС малоінвазивні методи займають до 83 %.Мета. Оцінити ефективність трансанальної гемороїдальної деартеріалізації (ТГД), зокрема частоту післяопераційних ускладнень та рецидивів.Матеріали та методи. У відділенні проктології Київської обласної клінічної лікарні з 2007 по 2021 рік виконано 1629 операцій ТГД пацієнтам віком 21–73 роки (середній вік — 37,6 років). 77,3 % пацієнтів мали геморой ІІІ стадії, 12,7 % — IV стадії, 10 % — ІІ стадії. Операція виконувалась апаратом THD Evolution (GF s.r.l., Італія) шляхом лігування гілок верхньої ректальної артерії під контролем доплерівського датчика, а для усунення пролапсу слизової оболонки проводилася пексія вузлів.Результати. Лише 7,4 % пацієнтів потребували наркотичних анальгетиків у ранньому післяопераційному періоді. Серед ускладнень зафіксовано: нагноєння рани (0,2 %), профузну кровотечу (0,6 %), тромбоз вузлів (6,8 %). Загальна частота рецидивів склала 4 %. Лікування рецидивів включало вакуумну лігацію (26,2%), класичну гемороїдектомію (12,3 %) або місцеве висічення вузлів і бахромок (61,5 %).Висновки. Методика ТГД зарекомендувала себе як ефективна альтернатива як традиційним, так і малоінвазивним підходам у лікуванні геморою. Вона поєднує радикальність і малоінвазивність, скорочує післяопераційний період і дозволяє одночасно лікувати супутні анальні тріщини.
Keywords: геморой; деартеріалізація; мукопексія; гемороїдальна артерія; пролапс; рецидив; ускладнення